![]() |
foto: Urmas Saard |
Oehh, kannan nüüd tibutagi! On üsna hea tunne saada tagasisidet teiselt kirjanikult, kolleegilt, kui nii ütelda võib. Jagan rõõmu ja tänan! Südamest!
<3
<3
<3
![](https://www.facebook.com/images/emoji.php/v6/f6c/1/16/2764.png)
![](https://www.facebook.com/images/emoji.php/v6/f6c/1/16/2764.png)
![](https://www.facebook.com/images/emoji.php/v6/f6c/1/16/2764.png)
Kirjanik Petersoni fenomen seisneb selles, et ta raamatud on haaravad ja elulised. Miinuseks on võibolla see, et tegelasi on liiga palju, aga mitte häirivalt palju. Laias laastus ju külalugudes domineerivadki teatraalsed teglaskujud, kellest on põnev lugu luua. Austusest Petersoni kui andeka poetessi vastu laenutasin tema romaani Segavereline, mis sundis paari rida välja ütlema. Kui mina sooviks mõne koha peal rohkem teksti lahti rääkimist siis mu abikaasa väidab, et just nii nagu Peterson kirjutab on ka elus, eestlane ei kipu ennast liialt avama. Pealegi väidab abikaasa, et see raamat on tema jaoks viimase aasta suurim elamus, südamlik ja piltlik näide Eesti elust.
Teine lugu on Petersoni luulega. Luules on ta tugevam, kui proosas, nagu ikka kipub luuletajate puhul olema, kes avastavad endas kirjaniku. Nende proosaraamatud on ka poeetilise iseloomuga. Isiklikult loen meelsamini riimiluulet, kuid Petersoni puhul toimib ka vabas stiilis kirjutatud luule. Minu vaieldamatu lemmik luuleraamat tema sulest on Külalood, mis on mul lausa koduriiulis olemas ja kutsub aegajalt lugema. Samas Ööde tütar on teema omaette. Petersoni riimiluuletused on laulud, jalg hakkab tatsuma neid lugedes. Ka sonettide puhul. Põnev on asja juures see, et autor kirjutab erinevaid sonette, mis noorpoeetide puhul on tänapäeval haruldane nähtus, kui neid üldse veel keegi kirjutada oskab. Peterson oskab.
Antud momendil loen Petersoni kultusromaani, millesse kirjanik on põiminud vana head kultuuripärandit. Rist teel on tunduvalt parem romaan kui Segavereline. Tundub, et autor on romaanide kirjutamise suhtes ikka mitu head sammu edasi astunud. See võiks olla koolides lausa kohustusliku kirjanduse nimekiras, et lapsed ei unustaks kultuuripärandit ja vanu kombeid.
Kindlasti ei kuulu Peterson väikekodanlike soss-seppade hulka, kellel ilmub raamatuid rohkem kui soppa peale vihma. Tema raamatud teevad silmad ette paljudele kirjanikele kelle nimi ilutseb Kirjanike Liidu nimekirjas, kuid midagi tarka neil ammu ilmunud ei ole. Ja kas üldse ilmumas on?
Mina igal juhul kiidan Petersoni ja ootan huviga mida ta rahvale veel pakub. Ja kindlasti pakub. Kokkuvõttes on tegu hea kirjanikuga.
Mina igal juhul kiidan Petersoni ja ootan huviga mida ta rahvale veel pakub. Ja kindlasti pakub. Kokkuvõttes on tegu hea kirjanikuga.
V.
5. detsember. 2016.a.
Vana-Rääma
Kommentaare ei ole:
Postita kommentaar